Sommaren 1813, Wellingtons armé driver ut fransmännen ur Spanien.
Innan de kommer under marskalk Soults beskydd-
-attackeras de franska konvojerna ständigt.
Bra kille.
- Nu fick vi iväg dem. - Ja, nu drar de.
- Var är de? - Jag hör trummorna.
Det räcker inte.
Titta, det är helt rensat.
- Ta en titt på det här... - Våra frånvarande vänner.
Furir! Kom hit.
- Var har ni varit? - På toppen, enligt order.
- Satt ni fast där?! - Vi skulle röra oss när...
- Men det gjorde ni inte! - Vi skulle...
Ni skulle skära av dem. Tydliga order.
De skulle ha gett upp. Vi kunde ha tagit 100-tals fångar.
- Tog ni några pengar? - Vad sa han?
- Fick ni betalt? - Nej, sir.
De enda pengar jag tar från fransmän är de här...
Vänta på mig!
- De räddade sig själva. - Ja, döda män kan inte plundra.
Modiga män från South Essex. Samla ihop er, vi går tillbaka.
- Nej, sir. - Vad sa du?
Jag vägrar order.
- Det skulle du inte gjort. - Du stal kungens pengar.
Han kan få tillbaka det. Jag var inte äldre än han där...
Den här är bättre. Vi har mer. Alla har.
- Inga fler order Sharpe. - Major, om jag får be.
Inga fler order från någon. Vi drar, eller hur...?
- Militärpolisen tar er. - Vi drar upp i bergen.
Där kan vi köpa flickor, käk och supa.
Kungen kan fara åt helvete.
Det är er sista chans!
Det är er sista chans att följa med oss. Ta en titt på dina män, Sharpe!
En grupp vidriga longrisar.
Kolla den slusken, det vattnas i munnen på honom.
Furir Rodd.
Menige Rodd.
Desertören Rodd.
När militärpolisen hittar er blir det 200 rapp och hängning.
Någon?
Kolla...
Jag är desertör och detta ska jag säga
Generalema äter gott medan soldaterna tynar bort
De dricker fin sprit och cognac och allt
Medan vi går i fronten och faller som goda soldater
- Jag hatar den sången. - Varför då?
- Den tar desertörernas parti. - Det är bara en sång.
- Tror du militärpolisen redan är där? - Jo, många åker dit.
- Militärpolisen är svin. - Menige Skillicorn!
De fångar tjuvar. Det gör dem till tjuvar också.
Skillicorn säger inte mycket, men när han gör det, är det bra.
Sjung sången igen.
Menige Skillicorn förtjänar ära
Militärpolisen stelnar till när de hör hans namn
Så kom djärva kycklingar och pärlhöns
Vakta era fjädrar när Skillicorn stryker kring
Det räcker, kamrater.
Jag hör middag.
Goddag. Jag antar att ni är militärpolis?
- Och hur titulerar ni er? - Skyttar
- Halva utrustningen är fransk. - Den är bättre.
Det är ett gevär med sju lopp gjord av Knock i London.
Jag gav den, han är den enda som kan sköta den.
- Och ni är...? - Major Sharpe, South Essex, och ni?
Löjtnant Ayres, sir.
- Militärpoliser ute efter plundrare? - Ja, sir.
Bra jobb, bättre än att slåss.
Vänta lite, de är kvar.
Vem saknas. Skillicorn?
- Är det en av era? - Jag tar hand om det.
Nej, han ska hängas.
- Sir, det var en vild höna. - Vild?
Det är en övergiven by.
- En plundrare. Häng honom. - Nej, jag berättar om plundrarna.
Sluta!
- Han ska inte hängas. - Jo, och ni ska se på.
Låt honom gå, löjtnant.
- Är ni från vettet? - Låt honom gå.
Ta hand om er tjuv då, major.
Han tog min kyckling.
Din jävla idiot.
- Han ska inte slå mig. - Jag hade också gjort det.
Ta ditt gevär. Kom igen.
Du ska vara glad att du lever.
Kom igen. Kom igen.
- Richard Sharpe...! - Major Munro.
Fråga inte vad jag gjort sen vi träffades sist, för det är hemligt.
Och jag frågar inte dig, för jag vet redan.
Du är i skiten, kompis.
- Hur illa är det? -"Riktigt illa" vore en underdrift.
Major Sharpe, hans höghet kan ta emot er nu.
- Jag tänker inte be om ursäkt. - Det är en order, det ska du.
Du ska fjäska för löjtnant Ayres.
Han skrek på militärpolisen som skrek på my lord.
Major Sharpe, har ni hotat löjtnant Ayres med ett gevär?
Ja, sir.
- Ni har räddat mitt liv. - Mitt nöje, sir.
- Ni bör inte äventyra mitt stöd. - Aldrig, sir.
Bevis för förestående militärrätt. Fyra att se över.
- Ska jag lägga till en till? - Om ni måste, sir.
- Jag beundrar Napoleon, eller hur? - Men han förlorar, och ni vinner.
Han har imperiet och disciplinerade soldater. Jag har jordens avskum.
- De kämpar väl, sir. - Drägg som jag pryglat till hjältar.
När striden är över blir de drägg igen som våldtar och plundrar.
- Inte alla, sir. - Dina dödar kycklingar.
Och nu ska jag invadera Frankrike med dem. Militärpolisen håller ordning.
Militärpoliser som vid minsta tillbud hänger dem på plats.
Den som trotsar militärpoliserna, eller riktar ett gevär mot dem...
Ber om ursäkt till löjtnant Ayres.
Det låter bra, sir.
Han väntar.
- Vanära, Sharpe. Vanära. - Allt jag vill säga...
...är att mitt beteende var oförlåtligt. Jag utmanade Ayres.
Jag ber om ursäkt.
- Jaså minsann. - Ja, utan reservation.
Jag ångrar min del i det här, som jag antar att även Ayres gör.
Det gör jag, sir.
Vad har ni att ångra, Ayres. Finns det något mer i det här.
Mina herrar, jag är säker på att vi är belåtna.
- Mår du bättre? - Skamsen.
- Jag vill inte vara med om det igen. - Ni hade tur. De ville se dig död.
- Märkte ni inte? - Var det tillräckligt för Frankrike?
- Jag vill vara med på fältet. - Det bestämmer vår herre.
- Jag ber inte. - Ni ska tvättas i lammets blod också.
- Var är vi? - Furiren, kan du vägen?
- Vilken väg är det, furiren? - Vi håller solen i ryggen dagtid.
- Då dör vi fanimej. - Så hamnar vi norrut. Behåll den.
- Varför. - För att vi inte är fransmän.
- Vem? - De som vi möter.
Men om det är militärpoliser så känner de igen oss.
- De rider inte så här långt. - Okej, kompisar. Var vänliga, nu.
Beunas tardes, amigos. Talar ni engelska?
Furir...
Lägg ner era vapen. Lägg ner dem.
Amigo...
Si, amigo...
- Säg att vi vill ha mat? - Comer, por favor?
- Och vatten. - Aqua.
El Casco.
Herregud.
- Vad händer här, sir? - Han arresteras för plundring.
- Vet major Sharpe om det? - Det är inte er ensak.
- Ta med honom. - Nej, de kommer att hänga mig.
- Han sov, furir. - Hitta Sharpe.
Nu hänger de honom säkert. Det är för Sharpe, fattar ni inte?
- Stackars Skillicorn. - Kommer de att göra det?
Jag har sett galgen.
Det här är inte för mitt barn.
- En värdelös man. - En av mina...
Gör det inte. De skulle passa dem.
Jag gillar inte när det skyltas med dödsångest.
- Vi måste sätta exempel. - För en kyckling?
En kyckling eller 10000, det är samma brott.
Snart ska ni leda armén in i Frankrike. Jag behöver inte påminna.
- Nej, tack. - Ett hostilt folk som reser sig lätt.
Jag har förstått. Det gjorde jag tidigare utan er hjälp.
- Jag korrigeras, my lord. - Man har hittat många desertörer.
-237 de senaste veckorna. -242.
- Så bra. - Straffet?
För närvarande håller jag dem fångna.
Så bra, my lord.
- Han styr upp hela armén. - Han är bitter över synder.
När vi går in i Frankrike så är det för att frigöra dem från illasinnade.
- Tror fransmännen på det? - Om vi inte våldtar och plundrar.
Och när händer det, sir?
Är det inte här han är? Kan någon säga?
- Bess . . .? - Arthur!
Det här är min kusin, miss Nugent. - Hur kom ni hit?
Från Irland...? På en båt. Hur annars?
Och vi hittade någon som visade vägen. Var är han? Och...
Det här vet du vem det är? Eller hur?
Hon har växt upp, men är fortfarande min älskling.
- Ellie. . .? - Kusin Arthur!
Ni får komma in och förklara. Lämna gevären.
- De är inte laddade. - Se till hästarna.
- Tack frun. - Tack.
Jag har aldrig sett honom svettas så.
- Stackarn. - Jag tittade på den sköna ladyn.
- Sätt er här. - Något att dricka? Lemonad?
Det vore fint. Jag är helt uttorkad.
Sen får ni fortsätta med ert krig. Stoppa oss i ett tält.
- Bess, varför är ni här? - Pappa.
Vi har kommit för att hitta min man Will Nugent.
- Han skrev till mig. - Och du ordnade befattning!
- Jag är rädd att jag inte... - Efter Madrid ändrades mycket.
Ja, han placerades på kartritaravdelningen.
Han var en riktig konstnär. Begåvad.
- Och nu...? - Vi tror att han är försvunnen.
- Det här är ett krig, frun. - Inte dödad. Bortglömd.
Vi fick ett brev.
- Hur gjorde han det här? - Det frågar mest om hundarna.
Men det här... Titta.
"En stor skatt är gömd någonstans bland bergen".
- Typiskt pappa. - När han får vittring...
Bess, vad vill du att vi ska göra? Söka rätt på honom?
Kanske det...
Jag ska just beordra invasion av Frankrike.
Vi kan skjuta upp det för att hitta Nugent, men vi får nog kritik.
- Så vi får ingen hjälp? - Kusin Arthur, vi har rest långt.
Och nu ska ni resa tillbaka, båda två.
Så snart det kan ordnas. Men ikväll är ni mina gäster.
Mamma, titta min klänning är trasig, den kan jag inte ha.
- Kan ni göra något åt den? - Si señora.
Ge henne de här också, mina underkjolar.
Kan ni ta de här också, tack.
- Miss Nugent. - Ja.
Major Sharpe. Är de här era gevär? Vi har rengjort dem.
- Det behövdes inte. - Jodå, miss.
Ingen brådska menade jag. Om vi inte ska skjuta kusin Arthur.
Generalen skickar hem oss.
- Reste ni ensamma? - Med en guide och en tjänare.
- Tur att ni hade de här. - De är gjorda i Pennsylvania.
- Desto bättre. - Från en skytt?
Javisst, miss.
- Vi ses ikväll på min kusins fest. - Det tvivlar jag på.
- Har ni tjänstgöring? - Jag ligger dåligt till hos honom.
Samma för mig. Ni kan komma som mitt sällskap. Vill ni det Sharpe?
- Jag... - Vi kan prata om vapen.
Oroa er inte, ni reser tillbaka under beskydd. Mer portvin här.
- Vi kan inte avvara militärpoliser. - Jag skickar någon gammal.
- Hur gammal? - På väg mot pension.
Så låter de unga Ellie vara.
- Men om ni verkligen råkat i trubbel? - Hon hade klarat det.
- Med ett amerikanskt leksaksgevär? - Bondgevär kallas det. Små kulor.
De siktar dödligt bra.
Ni hade tur. Två kvinnor på egen fot?
- Ni kunde stött på fransmän... - Guerilla eller än värre, vildar.
Jag har hittat fransmän levande fastspikade på dörrar.
Våra hästar är väldigt snabba.
Det är deras också.
Hon är en lady, men ett kvinnligt vapen.
Ett gevär. Vad säger skytten major Sharpe om det?
- Ni är full Ayres. - Det borde ni också vara.
- Jag håller mig till musköter! - Ayres!
- På Irland skjuter jag en hel del. - Med ett kvinnogevär.
Så väl som jag är lady, löjtnant.
- Vad skjuter ni? - Mest kaniner.
- Kaniner? - Jag tar huvudet av dem varje gång.
Om de kommer nära nog. "Kom här kaninen, titta in i öppningen".
- Varje gång från 100 meter. - Hon missar aldrig.
Ni får passa er, Ayres.
De doftar utmaning.
Utmaning, utmaning, utmaning...
- Är det verkligen er bästa skytt? - Absolut.
Han kan skjuta en finne av en näsa, utan att röra vid huden.
- Vem bokför, ni sir? - Nej.
Det är syndigt spelande. Jag vill se god sportslighet.
Det är bara syndigt när man förlorar.
- Jag antecknar. - Bra.
Lägg till mig för 20 guineas.
Miss Nugent, för att väga upp för igår sätter jag 50 guineas på er.
Furir, 50 guineas på tjejen.
Antecknat.
Och ni major, kan ni matcha mitt bud?
- Nej. - Såja, statuera exempel.
Då kan ni delta. Kör majoren, istället för den där figuren. Bevisa!
Nu handlar det om vem som ska förlora, majoren?
Lycka till.
-"Den där figuren". - Ta och tvätta dig.
Utbyte av tävlande. Inta era positioner.
Jag föredrar att ligga ner.
Crikey, ta en titt på henne.
Sharpe.
Tio kulor var. Ta den tid ni behöver. Målen placeras 700 meter bort.
Miss Nugent, full träff, klockan fyra.
Gud välsigne Irland.
Major Sharpe, fullträff, klockan två.
Hon slår det. Vänta bara.
Miss Nugent, mitt i prick.
Majoren, utanför, klockan fem.
Fan, jag skulle ha satsat 100.
- Det är inte för sent. - Då höjer jag.
Hundra jämt, som beställt.
Majoren, center, klockan fyra.
Miss Nugent, mitt i prick.
Miss Nugent, mitt i prick igen.
- Arthur vill snart ha dig i armén. - Tyst, mamma.
Major Sharpe, också mitt i prick.
Miss Nugent, center, klockan sju. Major Sharpe, cirkel.
Major Sharpe, mitt i prick. Miss Nugent, cirkel, klockan 7.
Nionde kulan nästa.
Miss Nugent, mitt i prick. Majoren, cirkel.
Sista kulorna. Ställningen är lika.
Miss Nugent, mitt i prick.
Inte riktigt.
Center, klockan nio.
Major Sharpe...
Miss!
Bravo!
- Miss? - Skit också.
Fan också.
Otur, sir. Ett skott till?
Min turdag.
Bra gjort, Ellie. Fin match.
Grattis.
- Glömde ni inte den här? - Miss Nugent...
Ellie!
Kom igen, skjut.
Vänta lite. Insatserna gäller fortfarande.
På miss Nugents begäran, skjut igen, Sharpe.
Center, mitt i prick.
Det ger matchvinst.
Jag är ledsen löjtnant. Dina hundra guineas.
- Var vill ni ha dem, korpral? - Där borta.
Han är törstig han.
Han dricker som en liten svamp. - Eller hur?
Vill ni hålla honom, frun?
Han är jättefin.
Det är inte vilken bebis som helst. Han kan fem språk.
Han kan marschera en mil om dagen, strypa monster och blåsa i horn.
- Harris! - Han är bra som han är.
Får jag...?
Vakt! My lords tält! Dubbla vakter.
- Vad är det som pågår? - Ingen aning.
Något som har att göra med den kommande offensiven kanske?
Kanske, eller kanske inte.
- Vilken konstig hatt han har? - Det är vad som finns under.
- Vet du vem han är? - Han kallas El Casco...
- Ryktena säger att... - Jag tror sällan på rykten.
I det här landet, Pat, är ryktena alltid sanna.
Jag har sagt att ni vet att han är en bra ledare fruktad av fransmännen.
Till den grad att de respekterar hans territorium.
Vad är hans territorium? Var?
Uppe i bergen, mer säger han inte.
- Jag dödar inte engelsmän. - Jaså.
- Vilken lättnad. - Inte för skottarna.
Han tar våra män som "sprungit iväg". Han menar nog desertörerna.
Jaså, hur många?
- Han har 52. - Vad föreslår han?
Tänker han överlämna dem? Så enkelt blir det väl inte?
- Han vill byta dem mot vapen. - Det anade jag.
Vad ni vad Baker-gevär är?
Hur många?
- Förstod ni? 50 stycken. - Det blir ungefär en per desertör.
- Kan ni tänka över det? - Javisst
Jag kan avvara gevären.
Det hjälper dem att krossa fransmännen.
- Krossa? - Se på hans ögon.
Dessutom vill jag ha desertörerna.
Hans bröstplatta måste vara 300 år gammal. Har han plundrat ett museum?
Arrangera det här, Munro.
- Major Sharpe. - Vad är det?
Hälsningar från my lord, sir. Vill ni infinna er hos honom snarast?
- Är det en order, sir? - Ja, invänder ni?
Jag hade hoppats återfå min position vid invasionen av Frankrike, sir.
Oförskämt, ni får ta vad ni tilldelas.
Nej, jag vill bara göra min plikt.
Din plikt är vad jag sagt. Utbyta gevär mot desertörer. Förstått?
Ja, sir.
- Var är mötesplatsen, sir? - Det vet vi inte ännu.
Det ska framarbetas lite i taget, i hemlighet.
Denna El Casco, om han frambringar desertörerna, vad händer sen?
- Vi ser efter dem, sir. - Nej, det gör ni inte.
Det är mina militärpolisers uppdrag, under en av mina officerer.
- Vem skulle det vara? - Vadå?
Lyssnar han utanför?
Kom in!
Sir.
Jag har inte mina män, de behövs inte, va?
De har inga plikter här, Ayres?
- Är ni snart klar? - Det ska jag säga.
- Fortsätt killar. - Varför tittar de så?
Du har hängt en av dem. Du kan göra det igen.
Du är någon man tittar på.
Ett ord.
- Vi bör inte ha agg mellan oss. - Bör vi inte?
- Det är svårt att tala med er. - Det är lätt.
Börja så här: "Major Sharpe, jag tycker ni är arrogant".
"En oäkting och skadad. Men jag förlåter er".
"Min rika far gjorde mig till konstapel, förlåt, militärpolis".
-"Så jag är en snäll person". - Ni räddade Wellingtons liv, va?
Det behöver du inte tro på.
- Och fångade en fransk örn? - Tro inte det heller.
Är det inte sant?
Vi ska till farliga platser, Ayres. En häst kan halka och gå över kanten.
- När du... - Släpp mig!
Gå och berätta dina sagor, du.
Sharpe, jag erbjöd handen. Vi bör lägga saker bakom oss.
Ett adjö till mina vänner i gott mod...och Ellie.
- Ellie? - Har du närmat dig henne ännu?
Mannen som du hängde, han som stal en kyckling.
Jag bestraffade honom själv. Så här...
Det borde ha räckt för honom. Räcker det för dig...?
Här är min hand, som du efterfrågade.
Len, mycket len...
Underbar yta. Prova. Den här är fin. Titta.
Får jag byta den mot min?
Mamma, titta här...
Ursäkta mig, vad är det som pågår här?
- Det är lite av en hemlis, frun. - Har ni fått order?
Furir, kan ni hjälpa oss? Van är ni på väg? Får ni säga?
Över bergen.
Faktum är att vi inte vet själva ännu.
- Major Sharpe! - Jag skulle just säga adjö.
- Ingen annan ska fara? - Bara vi, specialuppdrag plötsligt.
- Över bergen? - Vi bör inte diskutera saken.
Jag tror att ni har åkt, när vi är tillbaka.
- Ni kanske kan se till Ramona? - Ja, eller hur mamma?
Mamma?
- Om jag inte hittar er här... - Hittar ni mig på Irland?
Strunta i mig, kom tillbaka bara.
- Men om fransoserna försöker? - En motattack där? Omöjligt.
Marskalk Soults, en bra och galen officer. Han kan.
- Madam? - Betyder blod ingenting för dig?
- Blod? - Herregud, jag är din kusin.
Jag har kommit lång väg för att få din hjälp.
- Och du störtar in här... - Och du drar igång en expedition.
Expedition? - Major Sharpe är på väg.
Vänta lite, det har inget att göra...
Du bryr dig kanske inte om Willie Nugent, men han förtjänar hjälp.
- Lugna ner dig! - Vi har många svarta får i familjen.
Fnaskeri och svindleri, men Willie är inte sån.
- Och er fru Kitty och hennes gäng. - Bess, vad vill du?!
Låt mig följa med och hitta honom.
Nej, det kommer inte att ske.
Ni ska flyttas härifrån imorgon, i motsatt riktning.
Avbeväpnad och lydig.
Visa ut den här damen.
Han är väldigt tyst, din man Ayres.
- Jag förklarade några saker. - Okej.
Lite förklaring för förståelse skadar inte.
Jag minns att jag förklarade något för någon i Ballyshannon.
Jag hade nästan ihjäl honom.
Vi jagas sedan ett par kilometer. Jag kunde inte se vem det var.
Skyttar, gör er redo!
- De är dem. Kvinnorna! - Skyttar, lediga.
Lediga.
- Sharpe, vi blir med. - Jag trodde Wellington...
- Jag övertalade honom. - Det går inte att...
- Jag behöver en skriftligt order. - Det har vi.
- Då vill jag se den. Självklart.
- Du har den, Ellie. - Nej, jag såg när du packade den.
Jag tror... Vänta lite.
Åh nej, jag tror jag glömde den i tältet. Jag är ledsen.
- Ni skulle inte gjort så här. - Vi ska inte vara till besvär.
- Det blir farligt. - Vi ser efter oss själva.
Det blir faror som ni klarar av, och faror av en annan son.
Jag har känt doften ett par gånger. De är inte av denna värld.
Furir Harper är religiös, han kan benämna det.
Menar ni ondska?
Något som är väldigt fel.
Ni försöker skrämma oss. Det går inte. Vi rider själva om vi måste.
- Ellie...? - Vi ska hitta pappa.
När jag först deserterade tyckte jag att jag var fri
Militärpolisen tog mig och hängas ska jag
Så beakta mitt öde ni kan lära er något
Nu ligger kungens vilja tung på mina axlar
Miss Nugent... Ursäkta min nyfikenhet.
- Jag vill höra om Dublins societet. - Han vill veta om vi är med, mamma.
- Det är vi. - Vi är engelska, inte rätta varan.
Inte som furiren här, han är en riktig irländare.
Jag är en riktig irländare, som drömmer om ett Irland...
- Fritt från inflytande utifrån. - Tack, furir.
Men det verkar krävas krig för att få ordning. Jag borde vara hemma.
- Det kunde vara bra. - Kolla fransmännen istället.
- Vad menar du? - Se till vänster.
- Jag ser dem. - Det är bara tre...nej fyra.
Var redo och lugna så går vi mot träden.
Jag sa lugn, Ayres!
Här kommer de! Backa!
- Håll er bakom! - Ingen rädsla!
Hästar var det.
Är allt bra? Herregud, ni klarade er bra.
- Hon räddade mig. - Ett rent skott.
Han är så ung. En pojke.
Det är de alla. Värnpliktig, halvtränad.
Cooper är skadad. Men det är inte så farligt. Kan ni ta hand om honom?
- Klarar ni er, Harper? - Ja, det är bara en reva.
Fan också.
Hur ska jag rapportera? Skickligt försvar eller modig offensiv?
- Jag är inte så erfaren. - Ha alltid en tjej framför dig?
Jag dödade honom. Det har jag aldrig gjort förut.
- Inga tecken. - De har lagt ner.
Var är Ellie?
Ellie...?
Du har bevisat att du kan.
Nej, det är när en kvinna föder barn och ger liv.
Jag vet.
Om hon tar ett liv, är det fel.
Det är fel, förstår du? Herregud.
Major Sharpe, jag måste säga något. Det är min plikt.
Varsågod.
- Se till att vi färdas rätt. - Det gör vi. Var det allt?
Ja.
- Jag såg dig med Sharpe. - Ja...?
- Skulle ni gifta er med honom? - Jag behövde honom.
- Mer än din mor? - Ja.
Det är något en mil bort. Ser ut som ett torn.
Ayres, se till att dina jävla män hjälper till, och ni också.
- Där är det. - Utkikstornet.
Titta därborta.
- Har ni haft problem? - Vi stötte på fransmän.
Jag såg det. Och jag såg kvinnorna.
- Jag fick tillåtelse från min kusin. - Inte när jag var där.
- Senare... - Han har blivit lättare att övertala.
Vi måste förbereda för vår gäst.
- Jag önskar att ni inte vore här. - Jag letar efter min man.
En nål i en höstack, och höet är ruttet.
Jag har försökt att förklara det.
Jag vet mer. Gerillan kommer i många former, och vi använder dem.
Dessa män i bergen har ingen gud.
- De har något annat. - Ar de hedningar?
Ryktet säger att ett skepp förliste här, för länge sedan.
En gallion på väg med skatter från Mexiko till spanska kungen.
Inte bara guld, men ikoner att se.
Och folk från det hemska landet.
- Skatter? - Det hörde du, va?
- Om den finns så är den inte hittad. - Vi har hört om det också.
Du sa "det hemska landet"?
Aztekerna i Mexiko var en högkultur och rakt igenom onda.
Religionen byggde på offer av människor.
De skar ut hjärtat på fångar.
- Det räcker. - Tusen åt gången, och skinnade dem.
- Jag sa att det räcker! - De hade en gud för skinnande.
Xipe Totec, den skinnade guden.
Sluta gotta dig, Ayres.
Jag stötte på det i mina studier, ganska underhållande?
Munro, ni menade väl inte att det finns här?
Nej, men kanske lite grand. De är bönder.
Det är allt?
Jag sätter missionärer på dem, när jag får tid.
- Han kommer nu, sir. - Tack, furir.
- Iväg nu, gå med furiren. - Nej, jag vill se honom.
- Gör som jag säger. - Jag vill fråga ut honom.
Jag insisterar.
Han är ensam.
Utväxlingen sker om två dagar.
Vi kommer.
- Fråga, snälla? - Tyst.
Señor...señor...por favor... Perdoneme...
Har ni sett min man? Ingles... Capitano Will Nugent?
- Vad är det? - Ett franskt meddelande.
Herregud, det är Soult. Planer för en motoffensiv.
My lord måste få se. Skaffa fram en häst!
Jag tror att han sa något om sändebudet.
- Vad är det där, Ellie? - Det är gjort av skinn.
Jag är genomblöt.
Det är blött här inne.
- Tack, furir. - Det är självklart för mig.
Hästar här inne. Ta av deras last. Det som finns kvar.
- Mår ni bra, frun? - Jag tror det.
- Vad är det här för ställe. - Ett guds hus, frun.
Men det har inte setts efter på sistone.
Nej... Gå inte...
Stanna. - EI Casco...
Jag vill inte tänka på honom, bara dig nu.
- På mig...? - Har du en fru någonstans?
Jag hade...
Hon... Hon sköts ihjäl.
Jag är ledsen... Jag hatar det här landet.
Kom igen! Upp med er, era lata slöfockar. Kom igen!
Var är hertigen?
- My lord? - Jag trodde ni var långt borta.
Jag tror ni bör se det här...
- Marskalk Soult. - Hade jag rätt?
Sannerligen. Giv halt. - Halt!
- Han är snabbare än jag trodde. - Han är ett geni.
Det tror jag inte. Två genier ryms inte på halvön.
- Inte? - Men han har lurat mig.
- Möte om tio minuter. - Ska bli, sir.
- Blod? - Sändebudet kanske "gav upp"?
Vi har allt här, enligt överenskommelse.
Har ni med er de brittiska soldaterna?
- Harris, kan du hjälpa till? - Jag kan försöka.
- Han säger att de är här, sir. - Då vill vi se dem.
Soldater! Jag är major Sharpe, South Essex regemente.
Jag är här för att hämta er. Ni ska tillbaka.
Major Sharpe, sir. Ni känner ju mig!
Ja, dig kommer jag nog ihåg.
Ja, sir. Mitt namn är Rodd. Furir Rodd, sir.
- Sir, låt honom inte... - Jag sa ju att jag har befälet.
Löjtnant Ayres, gör din plikt och få hit mobben.
Kom igen, rör på er!
Furir, gevären!
- Hästarna också? - Få det gjort.
Vi är nog klara, señor.
Gå nu, señor.
Han säger att han inte behöver det.
Det är vårt, sir. De tog allt från oss. Eller hur?
Så det är ni som har plundrat?
- Ta av de här, sir. - Säkrast inte.
- Sätt er ner. - Vi vill ha vatten.
- Och krubb. - Vatten och krubb.
- Tack. - Här borta!
Vi trodde vi skulle bli utväxlade, eftersom de inte dödade oss.
- Vi är engelsmän! - Så kung George skonade er?
- Varför säger ni så? - Något jag säger bara.
- Ge oss vatten. Självklart.
- Blev någon dödad. - Ett franskt sändebud.
- Vad hände? - Jag vet inte. De förde bon honom.
- Någonstans upp i bergen. - I grottor, hörde jag.
- De är rädda för att tala. - Inte förvånande.
- De är i säkerhet nu. - Säkerhet? Nugent vi åker. Och Ellie.
- Hallå, kan jag få en röka? - Något annat?
En pipa räcker, för att hålla igång.
Får jag se. Mamma! Det är pappas.
Jag gav den till honom. Var hittade du den?
Jag hittade den för några veckor sedan.
- På en väg. Någon har tappat den. - Det är sant.
- Jag stal den inte. - Det är pappas.
- Vilken väg? - Ditåt.
Jag ville till havet och kanske köpa en båt.
Åka hem.
Ge mig lite tid, jag kanske minns.
- Han säger vad som helst. - Det här är bevis.
- En pipa? - Pappa gjorde märkena.
Vi åker nu, så packa ihop era saker, båda två.
Ellie...?
- Ta över Ayres! - På fötter era avskum!
Ta det lugnt.
Perkins, spring och hjälp damerna och hästarna.
Ja, sir.
Mrs Nugent, miss Nugent, vi åker nu.
Var är ni? Nej...
Sir, jag hittar inte dem, de är borta.
Fan också!
De stack utan ett ord. De är tokiga som sticker själva.
- Vad gör vi? - Männen ska tillbaka, Ayres!
- Okej, och ni ska söka? - Ja, för fan.
Dumma arroganta kjoltyg.
- Ska ni inte med, Ayres? - De är tuffa, de klarar sig.
Att hjälpa my lords nära är prioritet.
- Hittar ni något, Hagman? - Inget sir, marken är för hård.
- Inget, sir, jag har tittat överallt. - Fan också.
- Det handlar om tjejen, eller hur? - Mr Ayres...
- Vi söker väl inte efter tanten? - Ta det lugnt.
- Hur många gånger har ni gjort det? - Jag kanske gör slut på dig!
- Hästar... - Inte bara. Fransmän också.
Vad är det?
- På samma plats. - Vi tar dem.
- Hundra buskar, så pissar han i min. - Vi skulle tagit honom, Cooper.
Major!
Det är inte en av dem, det är en partisan.
Hans dödsruna: "En daglig rapport från löjtnant Jean Luc Barbier".
Vår fånge har förtjänat sina skador.
- Inte så bra franska. - Var det allt?
Det finns mer. Det handlar om azteker.
Får jag se?
"Men han erkände."
"De är inte gerillan, de är vildar".
"De tror att de kommer från aztekerna i Mexiko".
"För att ursäkta deras hänsynslösa beteende".
Låt höra...
De bor i grottor och dyrkar döden.
Herregud.
Deras ledare kallas EI Casco.
"Endast de gudlösa engelsmännen förhandlar med dem."
"Och ger dem vapen."
Vad har vi gjort, sir?
Hör här: "Jag tänker besöka grottorna och förstöra dem helt."
- Han och vilken armé? - De stridande kaninerna...
Han tänkte rätt.
"Jean Luc Barbier". Han skriver som ett litet barn.
Jag högg nästan ner honom.
- Det är nog de som attackerade. - Fråga du.
Mamma...
Det är hans typ av ställe.
- Vad menar du? - Här skulle han ha stannat och målat.
- Stackars Will. -"Stackars"?! Han lever.
Jag vet att han lever.
Ni har brutit med reglerna till den grad att ni kan skjutas.
Som marskalken har begärt.
Men om några veckor är jag i hjärtat av fiendeland.
Jag behöver ha med alla som är villiga att strida.
- Vill ni strida? - Ja!
Gå tillbaka till era regementen och bär stolt de röda uniformerna.
- Vi ses hos Napoleon. - Ja!
- Ja...? - Det är sant och Sharpe jagar dem.
Förbannade kjoltyg, jag visste det.
Vad nu? Dra igång en expedition?
Låt Sharpe sköta det.
Kliv av, mr Ayres!
- Vad händer? - Du får en order. Kliv av!
- Det är ju min häst. - Du ska inte rida när andra lider.
- Går vi i cirklar? - Nej.
Då har vi gått vilse, då.
- Gevär. .. - Baker-musköter.
Det där var gevärsskott, långt borta.
- Vi skulle inte gjort det här. - Ska vi rida tillbaka?
Tillbaka? Hur då? Vi är envisa idioter. Vi borde inte vara här.
Jo då.
Titta här, mamma. Det är pappas. Han var här.
Han har varit på den här platsen.
- Nu måste vi fortsätta. Självklart.
Vi håller oss till floden. Will skulle gillat den. Pittoresk.
- Mamma... - Vad är det?
Vem är det? Vad vill ni?
- Har du laddat? - Ja.
Vi rider förbi dem.
Ur vägen!
Mamma, mamma.
- Ellie. . .? - Nej, mamma.
- Herregud. - Hur många är det? Fyra?
Fem, men jag känner inte för att räkna.
- Jag vill inte verka smart. - Kör på.
Vem det än är, så handlar det om en offerrit.
Pappa! Vi har letat överallt, jag och mamma.
Huitzilopochtli...krigsguden... Tezcatlipoca...guden.
Pappa...
Rykande speglar...Tonaliuh... solguden...Tlaloc...regnguden.
Pappa , vem än' 'pm Du känner mg.
Coatlicue... Flickan i ormskinn.
Snälla,jag ger UPP-
- Honom känner jag igen. - Jag också.
Ni slogs med mig och sprang iväg?
Jag vill vara er fånge, snälla.
- De har dödat mina män. - Vilka? Partisanerna?
De skar ut deras hjärtan.
- Hjärtat? - De har också une femme anglaise.
Ellie? Vad har de gjort? Ta mig till henne, nu.
Mamma är död.
De dödade henne.
Det var här jag såg...
Monsieur, ni ska upprätta er nu, pour la gloire.
Ni ska leda två kompanier för attacken.
Var är de...?
Vi ska skrämma iväg dem.
Du skriker ut order, så skjuter alla på en gång.
Entendu.
Mon brave.
Häll!
Spotta. Slå igen.
Jag kommer med er.
- Ellie? - Hon mår bra.
- Ellie, det är jag. - Richard
- Vad händer? - Alla är borta.
- Försäkra dig. - Harris, begrav löjtnant Ayres.
Perkins, Hagman, håll vakt. De har varit bra.
Även fransmannen.
- Är det? Ellie...? - Det är pappa.
Xipe Totec, vår herre, den flådde.
Han minns inte ens mamma.
- Är du klar, sir? - Vi köl”.
Sinnet är en lustig sak.
Jag hade en farbror som trodde han var jagad av féer.
- Vad hände. - De tog honom.
- Allt klart? - Det här är ditt jobb.
Richard, här dödades mamma.
Soldater, leta!
- Ellie . .. - Pappa,pappa.
- Han kände mig förut! - Det kommer tillbaka.
Han repar sig. Det går bra.
- Tragiskt med er mor. - Jag är tacksam för den här mannen.
Han räddade alla.
Det är sånt han gör, eller hur Sharpe?
En sista sak, sir.
Plundergods som vi hittat. Mest guld, lite silver.
Var det allt?
Ja, sir, det var allt.
Översättning: Björn Hessle Les Mots, 2007